Проблематика повноважень суду у цивільному процесі щодо самостійного визначення способу захисту у світлі правозастосовних висновків Верховного Суду
DOI:
https://doi.org/10.24144/2307-3322.2024.83.1.40Ключові слова:
висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, ефективність захисту прав у цивільному процесі, зміна предмету позову (способу захисту) судом, повноваження суду, принцип «суд знає закони», принцип диспозитивностіАнотація
У світлі призначення цивільного судочинства забезпечувати ефективний захист порушених прав та з урахуванням покладеного на суд обов’язку, зберігаючи об’єктивність і неупередженість, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними їх прав, суд згідно з принципом «суд знає закони» має не лише самостійно визначати природу спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню для установлення прав та обов’язків їх учасників, а має ще й приводити позовні вимоги у відповідність до усталеного у судовій практиці розуміння належного способу захисту з точки зору спроможності забезпечити відновлення прав позивача якомога більш повним та швидким чином у межах результату (правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення правовідносин), за досягненням якого позивач звернувся до суду. Відмова у позові у зв’язку з неправильним формулюванням його предмету є проявом надмірного процесуального формалізму, а також вона призводить всупереч процесуальній економії до штучного подвоєння судових проваджень з приводу одного й того самого спору про право, не забезпечуючи досягнення будь-якого позитивного ефекту, через що такий підхід є несумісним із метою цивільного судочинства та не має допускатись. Формулювання позовних вимог, в основі яких лежать ті чи інші способи захисту є складовими елементами правового аспекту позову, через що вони цілком закономірно охоплюються сферою дії принципу «суд знає закони». Разом з тим, ініціативне втручання суду у визначені позивачем позовні вимоги має супроводжуватись його процесуальними діями та рішеннями для дотримання принципів об’єктивності й неупередженості суду, диспозитивності цивільного судочинства та змагальності його сторін. Серед іншого, відповідачеві має забезпечуватись можливість подати пояснення та докази у зв’язку зі зміною (коригуванням) судом предмету позову, про яку сторін у справі суд має завчасно повідомити під час підготовчого провадження або розгляду справи по суті. Для більш передбачуваного застосування принципу «суд знає закони» в усіх його аспектах, у тому числі його конкретні вимоги, підстави та способи його застосування, мають бути урегульовані у процесуальному законі.
Посилання
Цивільний процесуальний кодекс України: Закон України від 18 березня 2004 року № 1618-IV. Дата оновлення: 27 квітня 2024 року. URL: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1618-15#Text.
Постанова Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 911/3848/15 про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута. URL: https://reyestr. court.gov.ua/Review/86141295.
Постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 725/3821/23 у справі за скаргою на бездіяльність державного виконавця. URL: https://zakononline.com.ua/court-decisions/show/118070517.
Івасин О.Р. Застосування принципу «jura novit curia» у судовій практиці Верховного Суду під час розгляду господарських спорів. Підприємництво, господарство і право. 2021. № 1. С. 58–63.
Постанова Верховного Суду від 8 червня 2021 р. у справі № 662/397/15-ц про відшкодування майнової та моральної шкоди. URL: https://bit.ly/3CKHnaG.
Постанова Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 384/320/20 про скасування запису у реєстрі прав власності на нерухоме майно. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/109211324?fbclid=IwAR0hHpUeMSiW-Jsy7MxVhXy4QfuQnuwCPEljQGUpJFsRNhIjOO4gIJuM-Y0.
Постанова Верховного Суду України від 20 червня 2023 р. у справі № 554/10517/16-ц про надання у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/113091902.
Постанова Верховного Суду України від 16 лютого 2024 р. у справі № 910/10009/22 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання недійсним акту та зобов`язання вчинити дії. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/117402189.
Ухвала Верховного Суду від 16 лютого 2023 р. у справі № 444/2343/18 про визнання незаконним рішення та скасування державної реєстрації права на земельну ділянку. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/109075206.
Постанова Верховного Суду від 2 листопада 2022 року у справі № 685/1008/20 про визнання договору позики недійсним. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/107140664.
Тарнавська М. І. До питання про окремі тенденції і особливості в практиці верховного суду. Наукові перспективи. 2023. № 12 (42). DOI: 10.52058/2708-7530-2023-12(42)-604-612.
Бондарчук Н.В., Ковальська М.В. Застосування презумпції «jura novit curia» у судовій практиці України як форма рецепції римського права: проблемні питання. Молодий вчений. 2024. 4 (128). DOI: 10.32839/2304-5809/2024-4-128-3.
Громовчук М.В., Бєлов Д.М., Принцип гуманізму, як основоположний принцип побудови сучасної правової держави. Науковий вісник Ужгородського національного університету. Серія Право. 2021. Випуск 65. С. 46–50.
##submission.downloads##
Опубліковано
Номер
Розділ
Ліцензія
Авторське право (c) 2024 М. В. Шевченко
![Creative Commons License](http://i.creativecommons.org/l/by-nc-nd/4.0/88x31.png)
Ця робота ліцензується відповідно до Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivatives 4.0 International License.