Принцип mutatis mutandis як інструмент для зміни судової практики поза межами розумної дискреції
DOI:
https://doi.org/10.24144/2307-3322.2024.83.1.25Ключові слова:
ефективний спосіб захисту, mutatis mutandis, stare decisis, прецедент, прецедент-тлумачення, відступ від правових позицій, принцип диспозитивності, jura novit curia, інтерпретація позовної вимогиАнотація
Статтю присвячено аналізу підставності змін у практиці Великої Палати Верховного Суду, яку слід розглядати як відступ від попередньо сформульованих правових позицій відносно ефективного способу захисту права, за допомогою принципу mutatis mutandis.
Наголошено на наявності у науковців права здійснювати критичний аналіз судової практики в контексті її відповідності/не відповідності доктрині. Проведено розмежування між правом тлумачення судом законів й реалізацією дискреційних повноважень, у яких ступінь дискреції оцінюється як необґрунтований та надмірний; аргументовано застосування вживаних лекційних конструкцій. Акцентовано увагу на неприпустимості практичного втілення у судову практику окремих, довільно обраних елементів наукової дискусії, зокрема, що стосується принципу stare decisis й обґрунтуванні за його допомогою права на суддівську нормотворчість – у вигляді прецедента, що де-факто вже існує на практиці і визнається теорією, але, називаючись прецедентом, не є тотожним класичному англійському прецеденту.
Аналіз проведено за трьома векторами, які відповідають різним періодам й відповідним їм стандартам судової практики. Перший – зміна позиції з «помилка в обранні ефективного способу захисту як самостійна підстава для відмови у позові» до «відмова у вирішенні спору через неефективність обраного позивачем способу захисту фактично може розглядатися як обмеження права на доступ до суду». Другий – запровадження гнучкого підходу до розуміння принципу диспозитивності й відходу від надмірно формальної оцінки «належної позовної вимоги», яка «не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту». Третій вже знаменує висновок «про інтерпретацію» позовної вимоги, mutatis mutandis – з метою повного захисту права в одному процесі.
У висновку зазначено, що тлумачення (інтерпретація) позовної вимоги суперечить принципу диспозитивності, а гнучке його тлумачення на користь такої інтерпретації порушуватиме право іншої сторони, яка не зможе передбачити результат такої інтерпретації при побудові й доведенні власної позиції. Надмірне захоплення судами нововведеннями – з, фактично, привласненням права на нормотворення й відходом від доктрини, навряд чи сприятиме правосуддю. На це похідним чином вказують нерідкі відступи від попередніх правових позицій, що не сприяє юридичній визначеності.
Посилання
Постанова Великої Палати Верховного Суду від від 10 квітня 2024 р. у справі № 496/1059/18, провадження № 14-209цс21. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/118465137 (дата звернення 31.05.2024 р.).
Постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2021 р. у справі № 914/2350/18 (914/608/20), провадження № 12-83гс21. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/108480607 (дата звернення 31.05.2024 р.)
Окрема думка суддів В. Британчук, Ю. Власова, Ж. Єленіної та Л. Рогач на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/109132747 (дата звернення 03.06.2024 р.)
Постанова Верховного Суду України від 11 грудня 2012 року у справі № 3-65гс12. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/28107513 (дата звернення 11.06.2024 р.).
Постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 р. у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/74963905 (дата звернення 05.06.2024 р.).
Ухвала Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2023 р. у справі № 592/11227/20, провадження № 14-100цс23. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/114021135 (дата звернення 05.06.2024 р.).
«В законодавстві України не закріплено поняття прецедент, однак це не означає, що де-факто його не існує» – Дмитро Гудима. URL: https://supreme.court.gov.ua/supreme/pres-centr/news/659262/ (дата звернення 05.06.2024 р.).
Жильцов О.Л. Поняття і підстави судової дискреції (суддівського розсуду) // Юридичний бюлетень: наук. журнал. – Одеса: ОДУВС, 2017. Вип. 4. С. 8–17.
Загальна теорія права: Підручник / За заг. ред. М.І. Козюбри. – К.: Ваіте, 2015. – 392 с.
Негаторний та віндикаційний позови у практиці Верховного Суду: Анастасія Грабовська. URL: https://www.hsa.org.ua/lectors/grabovska-anastasiia/articles/negatornii-ta-vindikaciinii-pozovi-u-praktici-verxovnogo-sudu-anastasiia-grabovska (дата звернення 08.06.2024 р.).
Савенко М.Д. Суддівський розсуд у цивільному процесі // Наукові записки НаУКМА. Том 26. Юридичні науки. 2004. С. 75–79.
##submission.downloads##
Опубліковано
Номер
Розділ
Ліцензія
Авторське право (c) 2024 М. Бондарєва, К. Шкрібляк, Т. Шмарьова
![Creative Commons License](http://i.creativecommons.org/l/by-nc-nd/4.0/88x31.png)
Ця робота ліцензується відповідно до Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivatives 4.0 International License.